Кралица Виктория се качи на трона през 1837, когато бе на 18.
На двадесет се омъжи за Алберт Сакс-Кобург-Гота.
Това бе един от най-щастливите бракове в историята.
Когато той почина от тиф през 1861, тя бе неутешима.
ДЖУДИ ДЕНЧ и
БИЛИ КОНЪЛИ във филма
МИСИС БРАУН
АНТЪНИ ШЕР
ДЖЕФРИ ПАЛМЪР
РИЧАРД ПАСКО
ДЕЙВИД УЕСТХЕД
Сценарий ДЖЕРЪМИ БРОК
Продуцент САРА КЪРТИС
Режисьор ДЖОН МАДЪН
Бог да пази кралицата!
1864 година
"Бях изпратен при мистър Джон Браун от Балморал.
Негово Величество го е споменавала няколко пъти
като най-предания слуга на принц Алберт през последните му три дни.
Душата на кралицата е непроницаема.
Сега се е подложила на жесток самоанализ
и не знаем какво да правим.
Продължаваше да се грижи за домакинството...
и да изпълнява така познатите й ритуали,
с надеждата да върне живот, който никога не може да бъде върнат.
Семейството й и слугите положили всичките си усилия
да й помогнат да се съвземе от това болезнено състояние,
но нямало полза.
Да се надяваме, че този мистър Браун ще се държи към кралицата
добре, той знае, че всички се радват, когато е щастлива.
Съжалявам, мадам.
Пристига с коня на кралицата този следобед.
Надяваме се по това време Нейно Величество да реши да поязди.
Независимо от всичко,
ние оставаме, както винаги, съпричастни към мъката на кралицата.
Твой верен съпруг: Хенри. "
Уиндзор.
Поздравления, Ваше Кралско Височество.
Чух новината.
Много хубаво. - Алберт Виктор.
Еди, за по-кратко.
Вие какво мислите за името? - Отличен избор, сър.
Отлично!
Колко са?
Кралското семейство и по-възрастните от слугите, мадам.
Само тези? - Да, мадам.
Очакваме мистър Браун да пристигне следобед.
Кого?
Много красив шал, Алекс. Цветът ви стои много добре.
Но не се храните достатъчно.
Не трябва да позволявате на суетата да надделее над апетита ви.
Да, мадам.
Трябваше да сме тук в 13:15. Закъсняваме...
Разходката на Ваше Величество не е такава, каквато беше преди.
Прислугата остава в траур
и на никого не е позволена да говори по никакъв повод.
Кралицата закусва в 9:30, обядва в 14:00,
пие чай в 17:30 и вечеря в 20:45.
Никой не може да напуска двореца, докато кралицата е тук.
Ако я няма, което се случва рядко, може да излезете,
но само с моето разрешение.
Трябва да сте готов да разхождате коня по всяко време след 10:00.
Ще чистите нещата на кралицата, които стоят отвън
и всичко друго, което поиска.
Как да разбера? - Моля?
Как да разбера какво иска? - Ще получите съобщение.
Кой ще ми го предаде? - Кралския офицер.
Ще ми трябва човек, който да знае къде съм.
Няма да е трудно да ви открием. - Това не е достатъчно.
Ще видим какво можем да направим. - Добре.
Сигурен съм, че помните - не трябва да говорите в присъствието на
Нейно Величество, освен ако тя не ви попита нещо.
Мистър Браун, мадам.
Мистър Браун е тук, мадам.
Мистър Браун. - Мадам.
Пристигнали сте благополучно? - Да, мадам.
И сте добре? - Да.
Ами коня? - И той е добре.
Семейството ви изказа съболезнованията си.
Оценявам го. - Радвам се.
Съпругът ми винаги, когато говореше за вас, много ви хвалеше.
Сигурна съм, че щеше да одобри, че ви повиках.
Надявам се, че не ви безпокоя. - Нямам семейство, мадам.
Само братята и сестрите ми. - Да.
Имате брат, който работи тук, нали?
Забравих името му. - Арчи.
Да.
Тогава ще си правите компания. - Да.
Честно казано, не съм мислел, че ще ви видя така.
Сигурно ужасно ви липсва.
Вие...
Той...
Изведете го! Изведете го от тук!
Изведете го! Изведете го!
Денят, в който пристигнаха,
тя едва поздрави султана и се върна в стаята си.
Султанът е свикнал да контролира нещата,
а не да стои във фоайето, чакайки някой да му обърне внимание.
Но на слугите им е строго забранено да говорят,
затова никой не му обърна внимание.
Стана време за вечеря, всички седнаха на масата, отново никой нищо не каза.
Всички чакаха Нейно Величество да пристигне.
Мина час, два. Султанът започна да огладнява.
Най-накрая гладът му надделя и започна да яде.
А каква бъркотия настана, когато кралицата разбра...
Все едно някой е откраднал кралските скъпоценни камъни.
Това са правила. Какво можеш и какво не можеш да правиш.
За Бога, всичко, което направих бе да й кажа какво чувствам.
Не си й казал какво чувстваш. - Не мислех какво говоря, Арчи.
Не, не си.
Какво направи Понсънби, когато тя почна да вика?
Помислих, че ще припадне.
Принц Леополд? Който по цял ден само си стои?
Какво прави неговият слуга? Превързва ли го?
По-добре отколкото да чисти на конете.
Ако това е повишение, ти си следващия,
но ще трябва да изберете един от чистачите.
Не допуска никого до себе си.
Само мъката я е направила така.
Три години, Джон. Не се ли ядосваш вече прекалено много време?
Тя го обича. - Така ли?
Ако има любов, има и... - Какво?
Знаеш какво имам предвид.
Не мисля така, Арчи.
Има любов, но ти се държиш така,
защото няма кой да ти каже да не го правиш.
И все пак с кого флиртуваше тя? - Добре изглеждащия.
Изглежда не е достатъчно.
Справяш се добре, може да я попиташ и сам.
Бъди благодарен, че не се грижиш за къщата.
Кралицата никога не ги изпуска от поглед.
Но ние сме толкова незначителни, че може да сме спокойни.
Не съм незначителен, Арчи.
Не го гледайте.
Кой е този?
Мистър Браун. - Какво прави там?
Стои до коня си, мадам.
Днес няма да яздя.
Колко време стои там?
Не знам, мадам. Предполагам от доста време.
Сър Хенри, мистър Браун стои в двора.
Нямам желание за езда. - Много съжалявам, мадам...
Сигурно не са му казали нарежданията.
Моля ви, уверете се, че няма да се случи отново.
Разбира се. Извинете още веднъж.
Какво си мислехте, че правите? - Чаках да ми дадете заповеди.
Не правите нищо, докато кралицата не нареди. Знаете го много добре.
Не изминах целия този път, за да си стоя.
Ще чакате нарежданията, както всички останали.
Освен ако не искате да преживеете отново вчерашното си вълнение.
Не.
Простете.
Мисля, че бях ясен. Няма да напускате стаята си,
докато Нейно Величество не нареди. - Предайте на Нейно Величество
от мое име, че ако съпругът й беше жив,
щеше да я изведе от къщата и да й вдъхне живот.
Какъв е смисълът да оставам тук?
Поне веднъж влезте вътре. - Това ли иска кралицата?
Най-вероятно, да.
Мистър Браун?
Да, мадам?
Беше ви казано няколко пъти да не стоите на двора...
освен ако не ви наредят.
Да, мадам.
Тогава защо го правите?
Защото вярвам, че Нейно Величество греши.
Ако някога някой се е нуждаел от живот, то това е тя.
Кралицата ще язди, ако или когато тя реши.
И аз ще бъда там, когато го направи.
Принц Алберт искаше тук да направи пейка.
Казваше, че това е една от най-красивите гледки тук.
Да, мястото е хубаво, мадам.
И той така казваше.
С всичко, което правя, и с всичко, което казвам,
се опитвам да си представя какво е щял да направи
или каже той, ако беше тук.
Личният ми съветник ме посъветва да изпълня дълга си към обществото.
Ако принц Алберт беше тук, щеше да ви каже същото.
И не само сър Хенри. Всички искат това.
Същите хора, които отказаха да дадат на съпруга ми титлата "крал",
защото го смятаха за недостоен.
Имам няколко писма и бих искала да ги прочета.
Така не мога да ги прочета.
Ще ми ги подавате, когато ви кажа.
Мистър Картър - иконома, стои там.
Вече не. Това е моето място.
С какво право? - С моето.
Редът на местата за сядане на масата
е съставен лично от кралицата. - Това е тавтология, младежо.
Ако казвате, че кралицата е направила нещо,
няма нужда да казвате, че го е направила лично.
Разбрахте ли?
Благодаря.
А вие сигурно сте декораторката на кралицата.
Помощничка, сър. - Как се казвате?
Мери Тейлър, сър. - Виждал ли съм ви в Балморал, Мери?
Надявам се да отида следващата година.
Кажете ми, Мери, какво чете в момента кралицата?
Лорд Тенисън, сър.
Само аз ли се храня?
Лорд Кларендън ще пристигне в 11:00,
после в 12:00 ще има пикник по случай рождения ден на принцеса Алис.
Канцлерът ни съобщава, че по щастлива случайност,
тази седмица ще е в Кауст,
и пита дали Нейно Величество ще го приеме.
Защо?
Помислил си е, че може би кралицата ще иска да бъде информирана
за последните събития в правителството.
Не, бих искала да се разходя.
Може би Ваше Величество ще сметне за уместно
ако принцът на Уелс се срещне с него от ваше име.
В никакъв случай.
Майко, мисля, че е време да бъдем малко по-общителни.
Мисля, че трябва да приемем,
че положението ни в държавата не е такова,
че да можем да си позволим отсъствие от обществения живот.
Може би можем да обсъдим един малък жест.
Жест? - Например вечеря за посланика.
Без вечери, Берти. Защо се обличате все едно ще излизате навън?
Тук е много студено. - Студът е хубаво нещо.
Не е ли така, доктор Дженър? - Съжалявам, мадам.
Студът е хубаво нещо. - Отлично, мадам!
Може би ще е по-добре, ако Нейно Величество съчетае
новата си физическа сила с изгодата от мисловна дейност.
Защо ви го казвам?
Простете, Ваше Величество. - Няма да позволя да ме поучавате
за отговорностите на монархията. - Майко.
Още повече синът ми!
Неговата безотговорност изпрати съпруга ми в гроба!
Ако това е неприятно за Ваше Величество,
тогава може би ще позволите на принца от Уелс...
Вярвате ли, че изпратиха всички тези подаръци, за да ме упрекнат?
Доктор Дженър каза, че имам слаби нерви
а те продължават да ме нападат с тези подаръци.
Сандък след сандък, след сандък...
Бих искал да заведа принцесата да поплува.
Изборът, който взех се оказа много полезен
и Браун мисли, че солената вода ще ми се отрази добре.
Плувайте!
Може да го купите като декорация за градината.
Сигурно още струва десет гвинеи.
Вдигнете си крака!
Тръгвай!
Тези хора са щастливци.
Не са управлявани от насилие.
А от традиции.
И са се грижели за поколенията.
Защото техните... Нашите традиции
въплъщават всички закони, които са ни помогнали да създадем
най-великата империя на модерното време.
Дори и да сме събрали капитал,
и дори и да сме развили индустрия,
която няма равна в света.
Всичко това е нищо
в сравнение с невидимите обичаи,
които ни съпътстват в живота,
за онзи благороден джентълмен, който иска да унищожи
най-важното за тази държава.
Нека да запомнят.
Няма друга страна като Англия.
Виждал ли сте това?
Трябва ли да го приемаме сериозно?
Картината или отсъствието? - И двете.
Въпросът е имаме ли нужда от нея?
Поздравления. - Много мило. Благодаря ви много.
Нали не предлагате да оставим конституцията?
Скъпи Стенли, министър-председател само с шепа приятели
трябва да уважава общественото мнение.
Поздравления. - Благодаря.
Слуховете са верни. Лорд Албърдийн беше прав.
Тази държава не се управлява с мъдрост, а само с приказки.
Няма да отнеме много
старата дама да преодолее мъката,
но ако общественото мнение е против нея, то това няма да стане скоро.
И? - Ще видим какво ще стане.
Обичам планините!
Сърцето ми не е тук.
Сърцето ми е в планината, преследвам елените.
Една кутия бисквити, една кутия хапчета, една кутия бонбони и
шестнадесет шоколадови сладки.
Едни и същи заповеди всяка седмица. Някой изобщо проверява ли ги?
Жената утре ще отиде до Балморал
без единственото нещо, което обича.
Някой ще го изпрати.
Наистина ли?
Не те засяга какво яде, Джон.
Тя е заобиколена от глупаци.
Би трябвало да е облечена и готова утре сутринта, 07:30.
Ако зависи от тях, в 08:00 тя още ще се облича.
Има много слуги, които да я облекат и изведат.
Но тя вярва само на мен.
Никога не мисли едно и също, Джон. Винаги е така.
Бъди внимателен. - Вземам 90 лири на година.
И още 70 за тази дреха, която трябва да нося.
Толкова взема и портиер, а това е работа за богаташи.
Аз съм слуга на Нейно Величество.
Както тук, така и там.
Нищо няма да ме спре.
Боже, тръбите.
Какви са онези? - Какво?
Онези там.
Как бих могла да го кажа?
Мисля да публикувам моя шотландски дневник.
Интересни ли са? - Казаха ми, че са невероятни.
Кой? - Сър Хенри Понсънби.
Какво знае той за Шотландия?
Прекарал е много години в Балморал. - Това не го прави експерт.
Имаше забележки относно стила ми на писане, а не относно съдържанието.
Не чистя коня си за да спечеля възхищението на останалите.
Чистя го, защото той има нужда от това.
Не го правя заради другите. Понсънби мисли, че са добри.
Кажете каквото мислите. Не трябва да ви интересува какво мислят другите.
Разбира се, че ще го кажа. Винаги го правя.
Ако искате одобрение от някого, попаднали сте на правилния човек.
Мистър Понсънби го е оценил като литературно произведение -
умение, което няма нищо общо с чистенето на коне.
Литературната оценка не зависи от Тенисън.
В тях съм споменала и вас.
Времената, когато Алберт беше жив.
По време на една буря кралската карета се преобърнала
и вие сте показали преданост към короната
като сте върнали кралицата и принцесите в Балморал.
В името на приятелството.
Ще отсъства между 8:00 и 18:00 в петък.
Ще отиде до Гласалт.
За да успее да отиде и да се върне за един ден,
предната вечер не бива да бъде безпокоена.
Ще вечеря в стаята си и ще си легне рано.
Ще трябва да подпише едни документи преди да се оттегли в стаята си.
Могат да почакат.
Важни са! - Могат да почакат. Още нещо?
Сигурен ли сте, че Нейно Величество е готова за такова пътуване?
Но тя едва на скоро се възстанови.
Ако не бях убеден, че е готова, нямаше да й позволя да замине.
Един джентълмен знае какво прави.
Отвратителен навик. Трябва да се отучите.
Посред нощ не е ли малко прекалено? - Доста.
Но, майко, стаята беше подготвена точно за това.
Винаги се е използвала за пушене.
Браун има вече достатъчно отговорности.
Има си достатъчно работа през деня, за да стои буден и нощем,
чакайки ви да заспите.
Стаята за пушене ще бъде затворена.
Майко! - Това е последната ми дума.
Мисля, че е малко прекалено
един слуга да нарежда на джентълмените в къщата.
Това е решение на кралицата.
Извинете? Майко!
Мисля, че трябва да тръгвате. Достатъчно уморихте майка си.
Наистина няма смисъл.
Не може да види това. - Това е последното, което очаква.
Може и така да е, но ми се искаше да ни беше предупредила, че ще идва.
Ако ви беше предупредила,
щяхте да изгасите огъня и да скриете плетивото си под възглавниците.
Не можете да попречите на една съпруга да се грижи за къщата.
Добре, нека влезе. - Добре.
Готови са, мадам.
Надявам се, че не е имало проблеми, Джон.
Мадам.
Мистър Грант, радвам се да ви видя.
Ваше Величество. - Мистър Грант.
Как е коляното ви? Болката намаля ли? - Да, мадам.
Добре.
Ето ги Дъглас и Джон.
Никак не сте пораснали.
Растат през цялото време, мадам.
Искате ли да седнете? - Благодаря.
Виждала съм я. Това е Карин Локан.
Ходихме на пикник там, нали, Джон? - Да, мадам.
Благодаря ви много.
Напълно се самозабравиха.
Не се шегувайте. Знайте си мястото.
Точно за него мисля.
Виждам, че принцът на Уелс е тук.
Надявам се, че има позволението на майка си.
Солсбъри! - Мадам.
Защо кралицата се държи толкова глупаво?
Защото се грижи за Браун...
и позволява на суверените да правят каквото искат.
А според вас глупачка ли е?
Искам да кажа... Правилно. - Какво?
Кралицата и мистър Браун.
Суеверието подпалва целия свят.
Простете.
Някой виждал ли е мистър Браун?
Той е личният й прислужник. - Навсякъде е с нея.
Едва ли би станал добър слуга, ако наистина не е такъв.
Извинете.
Това не е най-хубавият ми порцелан.
Искам да кажа, че е най-добрия сега, понеже другите бяха откраднати.
Съжалявам. - Разбира се, нямаше никой в къщата.
Вероятно едно от момчетата е отишло до Балморал.
Дори по-далеко.
Ще донеса солта.
Мистър Дизраели. Мадам.
Ваше Височество, какво удоволствие да ви видя отново.
Познавате ли мистър Лайл. Занимава се със захар.
Не мисля, че съм имал това удоволствие.
Мистър Лайл, онова очарователно нещо...
Сигурно сте чули слуховете.
Не обръщам внимание на слуховете, Ваше Височество.
Аз се грижа за репутацията на монархията.
Разбира се.
Страхувам се от влиянието, което има над нея.
Не трябва да се вярва на думата на един мъж.
Той е един подъл кариерист.
Държи се с него все едно
е мрамор Неро Маркино.
Ще говоря с нея лично, но едва ли ще ме чуе.
Трябва някой, когото уважава, да я убеди да престане
с това абсурдно държание, преди...
ситуацията да се е задълбочила. - Ситуацията?
Не си представям да ходите в някой републикански клуб,
но дори и да не сме членове там,
не трябва да забравяме колко значими могат да бъдат.
Празника на консерваторите винаги е бил и наш празник.
Радвам се, че мислите така.
Казвам ви, ако не се обединим,
може да се считате за противник на председателя.
Да.
Не мисля, че може да преувеличаваме за сериозността на нещата.
Какво иска той? - Да знае кога ще бъде крал.
Грант и аз яздехме по Лохнар
в най-ужасната нощ, която може да си представите.
Дъждът се стичаше по нас и всичко, за което мислехме,
беше да се приберем и да изпием по едно питие.
Изведнъж, през мрака, Грант видя бракониери и ми даде знак.
Тръгнахме след тях, галопирайки надолу по склона.
Преследвахме ги до езерото.
Той стигна пръв, скочи от коня като полудял,
и сграбчи двамата нещастни мъже за вратовете.
Викаше, кълнеше! Беше останал почти без глас.
Погледна ги в очите и каза:
"Защо ловувате в кралските земи?"
Горкият човечец го погледна ужасено и каза:
"Защото за това сме се родили ".
Ваше Величество, благодаря на Бог, че сте жива.
Веднага ще ви приготвим вана. Препоръчвам ви африкански мехлем.
Махай се, човече. Дамата е добре.
Останахме по-дълго отколкото трябваше.
Беше много приятно. - Очаквахме да се върнете до 18:00.
Върнах се. - И си взехме малко уиски.
За да се предпазим от студа.
Благодаря, Джон.
Тя е пияна.
Страните й имаха странен цвят. Беше пияна, казвам ви.
Не, не беше.
Със сигурност не. - Не си го и помисляйте.
Кутията на Пандора.
Благодаря.
Кой е той? - Високият.
Видя ли го? - Да.
Какво има, Джон?
Няма да се бавя.
Къде отиде? Изгубих го!
Не знам дали има нещо по-интересно от това. Трудно е да се каже.
Това достатъчно отблизо ли е?
Махайте се!
Махайте се! Вървете си!
Връщайте се откъдето сте дошли!
Отрепки такива!
Оставете я на мира!
Ако хвана този нещастник, който им е казал къде е кралицата
ще му отрежа езика и ще го оставя да съхне при Джок Уемъс.
Това, което става с Джон Браун, си е негова работа,
но няма да излагаме на риск сигурността на кралицата!
Какво... - Ще говорите, когато свърша.
Няма да търпя такова предателство в тази къща. Разбрахте ли?
Ясно ли е? - Да.
Кралския кръг в Балморал.
Във вторник мистър Джон Браун видял
как местни фермери давели овца.
В сряда той свикал събрание,
където трябвало да слуша рецитал
от самия Робърт Бърнс.
В четвъртък мистър Браун отишъл на разходка,
придружен от семейството и приятелите си.
По време на чая, той хапнал агнешки дреболии,
а вечерта слушал как свирят на гайда.
След вечеря мистър Браун си легнал рано.
Ако нямате какво да кажете, ще трябва да ви уволня.
Надявам се, че сте взели това решение заедно с Нейно Величество.
Не мислете, че не мога да я убедя.
Не се и съмнявам, че кралицата се е забавлявала.
Винаги е имала силно чувство за хумор.
Това е срам за нейното добро име.
Статията е за вас, трябва да приемете,
че обществото има права над вас в името на интереса си.
Никой няма права над мен.
Всички сме под влиянието на сила, която не зависи от нас, мистър Браун.
Дори и вие.
Ще съжалявате за това.
Тишина!
Резултатите от гласуването за независимост на ирландската църква.
Тишина.
За - 313 гласа.
Против - 265 гласа.
Аз предлагам да се подпомогне
независимостта на монархията!
Ще загубим!
Гладстоун застана срещу нас за първи път..
Имаме нужда от помощ. Къде е възрастната дама?
Коя? - Мисис Браун.
Чудя се дали има нещо по-хубаво от това да гледаш отстрани.
Никога не е била по-малко известна. - В пресата, може би.
Но за три месеца продаде повече копия от своите разкази,
отколкото Пънч би продал за една година.
Трябва да я доведем. - Отказва да напусне Балморал.
Какво извинение има този път?
Принцеса Луиз е още болна.
Честно казано, кралицата е обидена от публикациите.
Усмихвате се. - Опитах се да си го представя.
Простете, закъснях.
Не съвсем, Дийн. Хубаво е, че дойдохте.
Дойдох възможно най-бързо. - Видяхте ли картината?
Простете.
Един от нашите "братя" подкрепи независимостта на църквата.
Боже мой! - Но няма да се стигне до това.
Всеки трябва да послуша съвестта си.
Тъкмо казвах на лорд Стенли колко е важно
народът да усети влиянието на суверена и това да им напомни,
че парламентът, всъщност моето министерство,
зависи от волята на кралицата.
Не съм съгласен с вас, но аз съм просто Дийнот Уиндзор.
Не разбирам какво... - Разбрахме от Балморал,
че мистър Браун е заинтересовал кралицата
с това да се присъединят
презвитерианците от англиканската църква.
Какво можем да направим?
Няколко неща.
Прочетете го. - Отново?
Прочетете го!
Желаем да се присъединим към преданите поданици на кралицата
и да изрази радостта си от новината,
че Ваше Величество вече не е в траур.
Кой им е казал такова нещо? - Нямам идея.
Как така нямате? - Простете, не съм по-мъдър от вас.
Никой не може да се мисли за по-мъдър от мен!
Никой от поданиците ми не може да казва
на Нейно Величество кога вече не е в траур.
Точно заради мъката си кралицата е усамотена.
Нейните желание за работа и отговорност
скоро ще й помогнат да го преживее.
Не е достатъчно, че изгубила пътя си,
а трябва и да слуша тези злонамерени слухове?
Не съм глупачка.
Знам, че се страхуват да се изправят срещу мен
и затова нападат най-близките ми приятели.
Понякога...
Чувствам, че Браун е всичко, което ми остана от Алберт.
А сега нападат него.
Няма да го позволя!
Искам да видя майка си. - Заета е.
Предали са й съобщение. - Може да говорите утре с Уиндзор.
Кажете й, че принцът на Уелс иска спешно да говори с нея
относно пресата.
Освен, че сте глух, да не би да сте и глупав?
Какво казахте?
Казах "Освен, че сте глух, да не би да сте и глупав?"
Знаете ли с кого говорите, сър?
С когото и вие.
Махнете се от пътя ми! - Защо не ни оставите?
Уиндзор
Момче, какво правиш тук? - Портиер съм, сър.
Тогава не стой, където не трябва.
Барни.
Мистър Браун. - Доста е студено навън, Барни.
Да.
Виждал ли си това копито? Не може да ходи. Може би има камък.
Да, видях го. - Добре.
Значи ще се оправи? - Да.
Тя е добро момиче. Нали? Прекрасна е.
Знаете ли, че кралицата язди тук сутрин?
Добре ли сте, Барни?
Добре.
Хайде!
Хайде. Там.
И?
Мистър Браун не може да дойде сега.
Защо? - Сигурно не е добре, мадам.
Не е добре?
Разбрах, че е бил нападнат.
Ранен ли е? - Не мисля, мадам.
Разбрах, че си е пийнал повечко.
Свободна сте.
И не ти предаде нищо за мен?
Казаха, че си бил пиян.
Защо не й каза истината?
Ще си помисли, че вината е нейна.
Какво правиш? - Обличам се.
Имаш три счупени ребра. - Имам дългове.
Не бъди глупав. Не си в състояние да излизаш.
Ще се притесни за мен. - Ще се оправи.
Не мога да я изоставя, Арчи.
А кога за последно тя направи нещо за теб?
Виж, Джон, каквото и да ти казва, ти си един слуга.
Аз съм повече от това.
Може и така да ти е казала, но жените казват каквото искат, нали?
Внимавай какво говориш! - Стига.
Само ти казвам това, което вече знаеш.
Не знаеш нищо за нея. - Кога ще разбереш, Джон?
Не й пука за теб!
От кралицата.
"Устните ми съобщават повече за Коледната любов, от това писмо. "
За най-добрия ми приятел, Д. Б. От негов най-добър приятел, В. Р."
Най-добър приятел!
Да. - Това е написала.
Ще те остави. Когато приключи с теб, ще те остави.
Махай се!
Вън!
А след това ще имате посещение от лейди Бридпорт.
Иска да осигури прекрасно място за племенницата си.
Уморена съм. - Има и още нещо.
Какво? - Имате писмо, мадам.
От кого?
От принцеса Елена и останалите членове на семейството.
Семейството ми може да дойде и лично да говори с кралицата.
Какво искат?
Искат да изгоните мистър Браун заради пиянството му.
Искали сте да ме видите, мадам?
Съпругът ми винаги ми казваше да мисля непредвидимо.
И, разбира се, ме научи
и никога няма да мога да му се отплатя за това...
И дори за любовта, която изпитвам дори и сега.
Но истината е,
че съм човек,
който чувства нещата
само когато съществуват.
Затова, знам, че не мога да разсъждавам така.
Знам.
Но работя усърдно и се опитвам да изпълнявам дълговете си.
Обаче, забелязах, че...
чувството ми за тъга
вече не е толкова силно
и съм склонна...
повече...
да се успокоя с това, че сега имам приятели.
Близки приятели.
Ваше Величество, покорството
е по-голямо доказателство за преданост,
отколкото мъката.
Ако Бог види, че се сближавате
с близък приятел...
не трябва да обръщате внимание на реакцията на другите.
Ако намерите утеха
в някой друг,
не трябва да го приемате като предателство за съпруга ви.
Сър Хенри?
Предайте на принцесата и на другите, подписали писмото,
че кралицата няма да позволи да й нареждат да прави
или да променя нещо,
в което е намерила утеха.
Ясен ли съм? - Да, мадам.
Вървете.
Искам да сляза.
Казаха ми, че сте бил нападнат.
Да, мадам.
Някой прегледа ли раните ви?
Да, мадам.
Мадам.
Мисля, че поста ми в двора...
Реших, че е най-добре да си тръгна.
Нe съм съгласна.
Така си и мислех.
Но трябва да разберете,
че няма да променя решението си.
Заминавам за Дисайд... - Кралицата ви забранява.
Не мога да го позволя,
защото не мога да живея без вас.
Без вас не мога да намеря сили
да бъда тази, която трябва.
Моля ви.
Обещайте ми, че няма да позволите отново да ме отпратят.
Обещавам.
1868 година
Вчера, Гладстон говори три часа
за ирландската църква.
Аз също съм виновен, че подцених неговото старание за реформа.
Дните на торите са преброени, но мисля, че ни остана
една последна надежда.
Въпреки лъжите, трябва да се обединим
и да защитим страната на мисис Браун.
Колкото до моето безкрайно пътуване
до земите на Калвин, овесени питки и сяра,
никой министър-председател не е правил по-голяма саможертва
от опита да издигне държава
на 600 мили северно от цивилизацията.
Как смеете!
Ако Алберт беше жив,
нямаше да позволи короната да подкрепи църквата.
Не.
Трябва да кажете на ирландците, че нищо няма да се промени.
Това е прекалено, мистър Дизраели.
След това ще ми кажете, че короната вече не управлява този народ.
Ваше Величество ще управлява.
Колкото до народа, вие не виждате по-далеч
от продажбите на вашите дневници,
за да видите колко народа обича своята кралица.
Продадохте повече копия от мистър Дикенс.
Липсва ми вашата проза, мистър Дизраели.
Разбирам ви.
Хората ви липсват и вие също им липсвате.
Тогава могат да четат за мен. - Разбира се.
И затова са ви безкрайно благодарни.
Не е ли достатъчно? - Зависи.
И сега
те искат да ви видят.
Или поне ваша статуя.
Никога не съм мислела, че ще се обърнете срещу мен, мистър Дизраели.
Просто съчувстват на мъката на една вдовица.
Простете, мадам. Не мога да говоря за народа, само за себе си.
Като министър-председател признавам, че ми липсва присъствието ви.
Но това са моите чувства
и не бих искал те да бъдат бреме за вас.
Останах тук, защото съм щастлива.
Да не би това да е престъпление?
Не, мадам.
Време е за разходката ви.
Това е Джон Браун. - Да.
Помолих го да ви покаже малко от живота тук,...
докато сте с нас в Балморал. - Какво ви води тук?
Отказах толкова много покани на кралицата.
Щеше да е неуважение от моя страна, ако не дойда по-рано.
Какво знаете за Шотландия? - Почти нищо.
Ловувате ли? - Понякога.
Можем да ви научим.
Да стрелям, но не и да убивам.
Ако ловувате, ловувате за да убивате.
Ще дам най-доброто от себе си.
Помнете, винаги я придържайте здраво към рамото,
поемете тласъка с тялото си,
прицелете се и изстрел!
Представете си, че това е Гладстоун. - Да.
Благодаря ви.
Задна врата, западно крило? - Заключено, сър.
Странична врата, западно крило? - Заключено, сър.
Предна врата, западно крило? - Заключено, сър.
Странична врата, източно крило? - Заключено, сър.
По-високо, момиче. - Заключено, сър.
Кухнята? - Заключено, сър.
Коридорите? - Заключени.
Предната врата. Заключена.
Днес видяхте ли някакви ирландски убийци, мистър Браун?
Чухме, че конете симпатизират на Финиън.
Или може би елените?
На никой не му пука за сигурността на тази жена, освен на мен!
Щеше да е мъртва,
ако не бях тук, за да се грижа за нея.
Чухте ли това?
Какво е това?
Това е дневник.
Внимавай кой го вижда. - За какъв ме имаш?
Трябва някой да те наглежда. - Добре съм.
Трябва да си почина още малко.
Няма нужда да оставаш. Много е разхвърляно.
Не мога да стана, за да почистя. - Затова са слугите.
Няма нужда някой да върши моята работа.
Защо не си починеш, Джон?
Има кой да се грижи за нея.
Тя има нужда от мен, Арчи.
Не може да се справи без мен. Каза ми го в очите.
Как мога да я оставя?
Викали сте ме? - Трябва да се върна в Лондон.
Последния ми ден...
Исках да се поразходя до Лохнар.
"Принцовете и лордовете не са като кралете.
Благородния човек е най-прекрасното дело на Бог. "
Ще ви липсва тази величествена гледка.
Не мисля за това.
Простете.
Извиках ви, а вие трябваше да си почивате.
Добре съм. - Но вие сте ранен.
Няма нищо. - Някой трябва да ви прегледа.
Съпругата ви не трябва да ви пуска. - Не съм женен.
Това е върхът.
Признавам, че понякога имам чувството, че не съм женен.
Толкова рядко виждам съпругата си.
Но да не забравям наградата...
Лицата им, когато някой влезе в стаята,
започват смешно да потреперват.
Не знаех. - Знам.
Правя всичко за кралицата си.
Без никаква друга цел?
Може би веднъж. - Завиждам ви.
Защо? - За да постигнеш една цел
или за да се примириш с възможностите си
трябва цял живот.
Правя каквото мога. - За Нейно Величество.
Ами за вас? Ами Джон Браун?
Казах ви, служа на кралицата си.
И никаква друга цел?
Да е в безопасност?
Няма да останете незабелязан
от заплахата, която идва от републиканците.
Защо мислите, че я държа тук?
Но това е и парадокса.
Нейната отдалеченост окуражава бунтовниците.
Колкото по-далеч е тя, толкова по-силни стават,
а кой може да ни защити от това?
Колкото и врати да заключите, все някой ще влезе.
Дори и тук.
И?
Истината е, че кралицата ще е на по-сигурно място,
ако си изпълнява дълговете и върне южната част на народа.
Джон я обича и я защитава.
Вече е решила. Не може да я разубедите.
Тя ви вярва, Джон.
Те не разбират. - Какво не разбират?
Опасността. Казвам им, но те не разбират.
Никой не е толкова наблюдателен. - Защото мислят само за себе си.
Самозабравиха се.
Не знаят какво е вярност. - Не знаят какво е любов.
Обещавам да я защитавам от хора като вас.
За първи път в живота ми не аз съм причината.
Тя никога няма да разбере. - С времето ще разбере.
Ще мисли, че съм я предал.
Но другите ще знаят, че сте го направили за добро.
Днес получих писмо от мистър Дизраели.
Парламентът иска да се върна към задълженията си.
Казват, че държавата очаква да присъствам
на откриването на новата сесия.
Отказвам да го подкрепя.
Освен това знаете колко бих го намразила.
Плаши ме.
Джон?
Не може винаги да получаваме, каквото искаме.
Дълг? Говорите за дълг?
Когато дълга и сигурността завидят от един човек, тогава - да!
Не мога да повярвам, че го казвате. Разчитах на вас през цялото време.
Преди лъгал ли съм ви? - Казвате, че това е мое задължение?
След всичко, което ми обещахте? - Не съм нарушил обещание!
Принуждавате ме да направя това, от което най-много се страхувам.
За Бога, искам да сте в безопасност!
Не искам да слушам нищо повече за моята сигурност!
Обещахте ми нещо, а сега нарушавате обещанието!
Когато ви водех на езда, валеше дъжд или печеше слънце,
и знаех, че е заради вас.
Накарах децата ви да ви оставят на спокойствие,
когато ви виждах на сигурно място, когато дори не знаехте, че съм там,
мислех единствено за вас!
Тогава защо ме връщате при тях? - Защото трябва!
Не ме ли слушате?
Не се осмелявайте да говорите така на кралицата!
Доктор Дженър, не се чувствам добре.
Искам да си почина.
Моля ви, елате с мен. - Мадам.
Ноември
Мадам.
Може ли да изкажа радостта си да видя Нейно Величество така възстановена.
Къде е синът ми?
Принц Алберт е в Уиндзор, мадам.
Защо не е тук?
Болен е. - Тогава защо не сте при него?
Наредихте всички от кралското семейство да отидат в Балморал.
Какво му е?
Болен е от тиф, мадам.
Не, грешите.
Принц Алберт, съпругът ми, имаше тиф.
Попитах какво му е на синът ми.
Същото, Ваше Величество.
Защо никой не ми каза?
Не сметнах за редно при тези обстоятелства да ви тревожим.
Много ли е зле?
Алекс?
Не е добре, мадам.
Трябва да го видя. Трябва да тръгнем веднага.
По-добре.
Ако Бог прояви милост и спаси сина ми,
ще наредя да бъде отслужена литургия в името на Свети Георги.
Народа трябва заедно с кралицата
да се моли за техния бъдещ крал.
На пети кралицата ще отиде до храма на Свети Георги.
Съветвам Нейно Величество да пътува в закрита карета и с охрана.
За всеки случай...
Ще отида до храма на Свети Георги в открита карета.
Време е народа да види кралицата.
Не!
Ето го и него, Артър О'Конър.
минавайки през всичко и всички,
размахвайки нещо, което изглежда като химикал.
Помислих, че е някой от читателите на майка ми
и търси някой от кралските документи.
Първо видях него, а след това и Браун.
Убеден съм, че леко подремваше.
И така той беше отстранен,
и смея да кажа, че Браун сам се освободи от длъжност.
Разбира се, оръжието трябваше да е фалшиво,
но, както знаете, въпреки че беше...
Да, много добре.
Браун ще бъде награден със златен медал.
Ще бъде наречен "Медал на преданата служба ".
Тост.
Виктория Реджина!
Видях и вас там, сър Хенри.
Мисля, че вие се бяхте скрил малко зад каретата.
Народа на Англия изразява по начин, който не може да бъде сгрешен,
че ще подкрепи древната монархия на Англия.
Приберете се и им кажете това.
Земя на свобода, на възход...
На сила...
И на слава!
1883 година
Не можеш да живееш с надеждата за щастие.
Петнадесет години бдителност няма да гарантират мира.
Вчера беше съобщено за нарушители,
мислех, че пристигането ми ще отблъсне всяка криза,
но това беше само временно напомняне.
За мен е утеха, че усилията ми
да предпазя кралицата не са били напразни.
Засега кралицата не ми е писала нито дума, значи е добре,
но съм сигурен, че ако не беше щастлива,
щеше да намери повод да говори лично с мен,
както правеше преди.
Кой е? - Северните гори, сър.
Бог да пази кралицата!
От колко време е болен? - От няколко дни, мадам.
Защо не ми казахте по-рано?
Никога не трябва да излизате в такова време.
Някой трябваше да се грижи за вас.
Някога е имало кой...
Но е било преди...
Да.
Министрите ми са безочливи както винаги.
Изпращат толкова много искания.
Понякога си мисля, че никога няма да спрат.
Безкрайни писма.
Знам, че не винаги съм била
верен приятел, какъвто заслужавате, Джон.
И дори сега съм...
Чувствам се отчаяна при мисълта, че мога да ви загубя.
Не бъдете глупава.
Не толкова близо.
Причината за смъртта е пневмония.
Надявам се, че не е била прекалено продължителна.
Няколко дни.
Откакто разбра, че принцът на Уелс е превзел северната кула.
Отне четири часа, за да осмисли всичко.
Кралицата мисли да публикува делата му.
Да.
Може да я разубедим.
Виждали ли сте дневника?
Да.
Мисля, че е по-добре да го взема.
Разбира се.
Къде го намерихте?
Няколко страници чакаха да бъдат забелязани.
Щастливци.
Няма почивка за слабите, Хенри.
Всъщност, не.
Дневника на Джон Браун никога не беше намерен.
Виктория стана по-известна от всякога. Тя царува още 18 години.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam
РЕДАКЦИЯ: sean_connery